Luomupeltojen rikkakasvien hallinta peitekasvien avulla : Kirjallisuuskatsaus - Koppelmäki, Kari; Känkänen, Hannu; Salonen, Jukka (Luonnonvarakeskus, 2016)
Rikkakasvit aiheuttavat merkittävää satohaittaa luonnonmukaisessa peltoviljelyssä. Yleisesti rikkakasvien hallinta perustuu luomutiloilla mekaaniseen maanmuokkaukseen, josta kuitenkin aiheutuu myös negatiivisia ympäristövaikutuksia kuten maan rakenteen heikkenemistä ja ravinteiden huuhtoutumista. Peitekasvien viljely on mielenkiintoinen vaihtoehto luomutiloilla rikkakasvien hallintaan mekaanisen maanmuokkauksen sijaan. Samalla toteutustavasta riippuen peitekasveja voidaan hyödyntää biologisessa typensidonnassa, ravinteiden huuhtoutumisen vähentämisessä, eroosion estossa ja maan kasvukunnon ylläpidossa. Peitekasvien käyttö rikkakasvien hallinnassa perustuu lisääntyvään kilpailuun valosta, ravinteista ja vedestä. Osalla kasveista on myös allelopatisia vaikutuksia. Suomessa yleisin tapa peitekasvin viljelyssä on kylvää heinä- tai palkokasvi pääkasvin aluskasviksi kylvön yhteydessä. Aluskasvi jätetään kasvamaan pääkasvin sadonkorjuun jälkeen. Pidemmän kasvuajan maissa peitekasvit kylvetään yleisesti sadonkorjuun jälkeen. Suomessa kasvukauden pituus kuitenkin rajoittaa sadonkorjuun jälkeen kylvettävien peitekasvien käyttöä. Aluskasvin tulisi tuottaa nopeasti rikkakasveja peittävä kasvusto, mutta ei kilpailla liikaa satokasvia vastaan. Sadonkorjuun jälkeen kasvun tulisi olla voimakasta. Peitekasvien vaikutuksia rikkakasvien hallinnassa luonnonmukaisessa viljelyssä on tutkittu melko vähän ja tutkimustulokset ovat olleet osittain ristiriitaisia. Aluskasvin viljely lisää kilpailua rikkakasveja vastaan, mutta toisaalta se estää mekaanisen rikkakasvien torjunnan. Lisäksi niiden viljely vaikuttaa satokasvin satoon aluskasvin viljelyvuonna sekä esikasvivaikutuksen johdosta seuraavana vuotena. Vaikutukset voivat olla joko positiivisia tai negatiivisia. Peitekasvien vaikutuksista rikkakasvien ja satokasvien kasvuun tarvittaisiin lisää tutkimusta. Eri aluskasvilajien ja lajikkeiden soveltuvuudesta eri pääkasveille tarvittaisiin lisätietoa erilaisilla maalajeilla. Tärkeää on saada lisätietoa siitä miten aluskasvien viljely sisällytetään viljelyjärjestelmään niin, että maksimoidaan kilpailu rikkakasveja vastaan mutta minimoidaan haitta satokasville. Aluskasvien viljelyä tuetaan maatalouden ympäristökorvausjärjestelmässä. Korvausten lisäksi peitekasvien viljelyn taloudellisuuteen vaikuttavat muun muassa käytettävän lajin siemenkustannukset, muutokset työkoneiden energiankulutuksessa, mahdollinen kilpailun aiheuttama sadonaleneminen, esikasvivaikutus seuraavalle vuodelle ja pitkäaikaiset vaikutukset rikkakasvien määrään.

Weeds are one of the main constrains for the crop productivity in arable organic cropping. Weed management in organic farming highly relies on mechanical weed control and crop rotation. Mechanical control methods are relatively effective but have negative effects on soil structure and nutrient leaching. Catch/Cover crops have been recommended as a potential alternative for weed management in arable cropping. So far, most of the studies with cover crops have focused on nutrient balances (production, leaching) and on maintaining the soil structure to prevent erosion. Less information is available concerning their applicability for weed management. Some main results from the field studies in Northern cropping conditions are compiled in this review. Cover crops have gained popularity in cereal cropping now that they are one of the subsidized options in agri-environmental schemes of the EU. The rationale in using cover crops for weed management is that they provide strong weed suppression without severely compromising weed species diversity and crop yields. Competition for light, nutrients and water are key factors in choosing appropriate cover crops and their mixtures for weed control. Cover crop establishment and early growth are characteristics for a successful suppression of weeds. Poorly developed cover crops can even cause extensive proliferation of rhizomatous perennial weeds. The feasibility of using cover crops for weed control should be based on both short-term and long-term appraisal. In Northern conditions, like in Finland, the most effective and reliable method is to establish the cover crop stands early in the spring when the main crop is sown or latest in connection with the weed harrowing. Clover species (Trifolium spp.) alone or in mixtures with grass species such as Italian ryegrass (Lolium multiflorum) thrive in our conditions. Other plant species, e.g. radish (Raphanus sativus) and white mustard (Sinapis alba), are commonly used as catch crops after sowing in countries where the growing season continues until late autumn. Optimizing the best cover crop method for weed management is a challenge which needs more information particularly from longterm studies in different growth conditions. Combinations of crop and cover crop types as well as crop sequencing conform IPM principles and optimize weed management. The PRODIVA project (ERA-Net Core Organic Plus Action, http://coreorganicplus.org/research-projects/prodiva) aims at identifying weed community associations with the most common crop types in organic crop production systems. This literature review on exploiting cover crops in weed management is one of the project deliverables.
Keywords: aluskasvit; kasvinsuojelu; kerääjäkasvit; luonnonmukainen viljely; rikkakasvit